Tidigare på Stargate Atlantis.
Den där sprutan som du gav mig
måste ha innehållit nån drog som förhindrar att mina celler bryts ner.
Vi fortsätter att jobba tills vi hittar ett botemedel.
Jackpott.
Det är en fälla! Vi måste ut nu!
Förbered stridsingenjörerna och be dr Keller förbereda sitt team.
- Lyssna. -Michaels databas.
Det finns en stor del av den, kanske alltihop.
Vi skulle tvinga honom att fly. Han är slut!
Ni fråntas kommando med omedelbar verkan.
Vem ersätter mig?
Jag.
Godmiddag, dr Keller.
Hur mår min senaste patient?
Idag har han bestämt sig för att bara sova när jag håller honom och rör på mig.
Jag har redan gått genom halva stan och tillbaka.
Mina föräldrar satte mig i bilen.
Pappa tvingades köra
runt kvarteret om och om igen kl. 03.00.
Det vore underbart. Då skulle jag åtminstone sitta.
- Jag ville tacka dig. -För vad?
Jag träffade Kanaan idag.
- Hur mår han? -Mycket bättre.
Han är sig själv igen, på alla sätt.
Jag ska faktiskt begära att han och många andra
tillåts återvända till stan
så snart mr Woolsey kommer med Daedalus.
Jag kan inte fatta att Sam inte kommer tillbaka.
Det är svårt.
Det var inte jag som botade Kanaan och de andra hybriderna.
Det var dr Becketts retrovirus och du kan tacka honom personligen
om jag bara lyckas greppa all medicinsk wraithdata.
Du tror att svaret finns där nånstans.
Vi vet att han gav Carson ett serum
som förhindrade att hans organ bröts ned
och jag tror att jag har hittat formeln. Jag vill bara vara säker.
Vi vet åtminstone att han är säker för tillfället.
Tekniskt, ja.
Jag avskyr bara tanken på honom i den där lådan.
Rodney hälsar på honom.
Han står framför kapseln och berättar senaste nytt.
Jaså?
Jag råkade komma på honom
och han låtsades kolla systemet eller nåt.
Han förvånar mig ibland.
Nu kallas jag till tjänst igen.
Ha en trevlig promenad.
Oroa dig inte, Jennifer. Du hittar säkert det du söker.
Daedalus hoppade just ut ur hyperrymden.
Vi tar emot en signal. Han kommer ner.
- Mr Woolsey, välkommen tillbaka. -Tack, överste.
Nå, då...
Jag ska nog kolla kopiorna på era senaste rapporter.
Era också, doktorn.
Precis nu?
Daedalus har inte varit kontaktbart i tre veckor.
Jag vill uppdateras så snart som möjligt.
Vi kan ha en total briefing imorgon.
Se till att resten av mina saker kommer till mitt hem.
Ja, sir.
Det var ett trevligt tal. Mycket inspirerande.
Okej, vi kör en serie till
och ser om vi kan normalisera resultaten lite.
- Ni är kvar, doktorn. -Ja, jag somnade vid skrivbordet.
Om jag får säga det,
tycker jag att ni överanstränger er.
- Ni borde ta det lugnt. -Jag vet. Jag ska lägga mig nu.
- Mår ni bra? -Ja, jag mår fint.
Okej, godnatt.
Godnatt.
- Sov du nåt inatt? -Ser jag så jäklig ut?
Nej, självklart inte. Det var inte så jag menade.
- Det är verkligen... Det är en fin... -Tack.
Wow. Nytt bord?
Woolsey hade med sig det. Han sa att han ville ha nåt hemifrån.
Ett fyra meter långt konferensbord i mahogny.
Jag fattar inte.
Jag tyckte att överste Carter var bra.
Jag håller med. Vi besegrade replikatorerna, krossade Michaels planer
och wraitherna är helt förvirrade.
Allt det hände medan hon ledde Atlantis.
- Det är problemet. -Jag förstår inte.
Hon är ett offer för sin egen framgång.
Nu när det inte finns nåt hot
lär IOA kasta sig över möjligheten att sätta en civilperson som ledare.
Det är inte bara det. Sam körde inte direkt enligt regelboken.
- Inte Weir heller. -Precis, så i fyra år
har de velat kunna placera nån här som gör saker på deras sätt.
- Jag fattar fortfarande inte. -När ni var i framtiden
och fick reda på allt som skulle hända,
var inte det här en sån sak? Att Woolsey tar över?
Omständigheterna var annorlunda.
Det är ändå lite oroväckande.
Det kanske är svårare att ändra skeenden än vi trodde.
Jag skulle inte oroa mig.
Faktumet att Sheppard är här gör väl skillnad?
Woolsey var inte det skummaste med den tidslinjen.
- Vad menar du? -Strunta i det.
Jag ser att alla är här.
Då börjar vi.
Först av allt vill jag gratulera er
till nedrustningen av det som fanns kvar av Michaels organisation.
Förutom en sak. Vi har inte hittat honom ännu.
Han var på kryssaren som förstördes i omlopp runt M2S-445.
Han kan ha klarat sig från skeppet.
Ni refererar till ett uttalande från en av Michaels ex-legoknektar
-som påstår sig ha sett honom nyligen. -Det var det han sa.
Det är en obekräftad rapport från en högst opålitlig källa.
Nån stal vår hoppare från det skeppet.
Jag trodde att man behövde de gamlas DNA
-för att styra dem. -Inte nödvändigtvis.
Vi har utvecklat en genterapi som funkar ibland.
Han är skyldig till hundratusentals människors död.
Om det finns en chans att han lever
måste vi fortsätta söka.
Jag är ledsen, jag kan inte ödsla basens resurser
på en evig jakt efter en enda individ
över en hel galax.
Även om jag visste säkert att han lever skulle jag ändå inte tillåta det
om ni inte har nya, trovärdiga bevis på var han befinner sig.
- Har ni det? -Nej.
Då anser jag den här frågan som avslutad för tillfället.
De fängslade hybriderna
hålls visst fångna i ett läger på fastlandet?
Det stämmer.
Hur går det med deras rehabilitering?
Doktorn?
Just det.
Vi har haft viss framgång med en lätt modifierad version
av originalretroviruset som skapade Michael från början.
Det förgör wraithernas DNA
och låter dem att återfå sin mänskliga form, så småningom.
- Utan ihållande biverkningar? -Inga som vi har märkt hittills.
Vissa är redan slutbehandlade.
De undrar när de kan bli frisläppta.
- Nu ska vita det lugnt. -De är offer, mr Woolsey.
Kanske det, men tills helt nyligen var de också fiender i strid.
Okej. Då håller vi kvar dem där för alltid.
Nej, vi håller dem där
tills jag är säker på att vi kan lita på dem.
Nu till situationen med vår vän i fryskapseln.
Ni verkar ha brytt er ovanligt mycket om honom på sistone.
När vi fick tag på Michaels medicinska forskning
ville jag prioritera att hitta en lösning.
- Har ni hittat nån? -Kanske.
Vi har funnit ett serum som åtminstone i labbtester
verkar kunna stabilisera kloncellerna.
Vad är problemet?
Carson var nära döden när vila honom i kammaren.
Jag vill inte ta ut honom förrän jag är säker,
men labbtesterna är begränsade.
Det problemet kommer väl aldrig att försvinna?
Om ni har nått gränsen för vad forskningen kan ge,
då måste ni fatta ett beslut.
Fortsätt, eller lägg ärendet åt sidan och återgå till vanlig tjänst.
Eller hur?
- År du säker? -Nej.
Men vi kan aldrig veta säkert förrän vi försöker.
Om vi inte prövar nu, kan han bli kvar där inne för alltid.
Okej, då.
Ta ut honom på bären.
Försiktigt.
Okej.
- Nu då? -Nu tar vi honom till sjukrummet
och tittar efter tecken på cellnedbrytning.
Det visar sig snart.
Hejsan. Hur är det?
Bra. Vad hände?
Vad tror du? Vi tinade upp dig.
Kul att se dig igen, Carson.
- Hur är det, Doc? Det var länge sen. -Ja.
- Hur länge låg jag där inne? -Ungefär i två månader.
- Har jag missat nåt? -Det gamla vanliga.
Jag har goda nyheter.
För tillfället visar du inga tecken på cellnedbrytning.
- Du lyckades återskapa behandlingen. -Just det.
De ska få berätta om det.
Snyggt jobbat.
- Det är ingen permanent lösning. -Det duger för tillfället.
- Gå och vila dig lite. -Ja, det kan nog vara bra.
Där är du ju.
- Visst är det vackert? -Jag antar det.
Jag har verkligen saknat stället.
Börja inte fästa dig.
Vad ska det betyda?
Jag hörde precis att du ska tillbaka till jorden.
Det är en schemalagd avgång i eftermiddag.
Det var ju väntat.
Till och med med sprutorna
antar jag att det tar månader innan jag är i någorlunda fysisk form.
- Rodney, det är Teyla. Svara, tack. - Varsågod.
Förlåt att jag stör, men jag behöver din hjälp.
Vad är det?
Det är dr Keller. Vi skulle äta frukost ihop i morse,
-men hon kom inte. -Hon kanske tog sovmorgon.
Det trodde jag också och valde att inte störa henne.
Men det var för fyra timmar sen.
Nu är hon sen till skiftet och svarar inte på radion.
- Vad ska jag göra? -Kringgå låskontrollerna.
- Jag bryter mig inte in i hennes rum. -Nåt kan vara fel, Rodney.
Okej, men om hon bara sover eller är naken
tar ni på er skulden.
Okej.
Herregud, Rodney, skynda på.
Mår du bra, Jennifer?
- Jennifer? -Hon måste vara medvetslös.
Pupillerna är vidgade.
- Gå bort från sängen, Carson. -Va?
- Gå undan nu! -Vad är det?
Herregud.
- Överste Sheppard, det är Teyla. -Varsågod,
Vi har ett problem, John.
- Vad fan är det? -Vi vet inte.
- Vi fann henne så här. -Det måste hänt igår kväll.
Jag har sett nåt liknande förut.
- Var? -I ett av Michaels labb.
Han utförde nåt experiment.
Vi måste få bort det från henne.
Jag är inte säker på att det är så bra.
Enligt vad jag ser sitter rankorna fast på henne och sängstommen.
Om vi börjar slita bort dem kan vi orsaka henne skada.
Vi kan inte lämna henne så här.
Vi måste få in henne på isolering
och ta med hela sängen.
Då kan vi göra en komplett undersökning och se vad vi har att göra med.
Växer de ut ur kroppen på henne?
- Det ser ut så. -År hon vid medvetande?
Beckett säger att hennes hjärnaktivitet är densamma som hos en komapatient.
- Dr Beckett är inte i aktiv tjänst. -Han var först att komma hit.
Han säger sig ha sett nåt liknande förr.
När han var fängslad.
Han tvingades jobba för Michael i två år.
Ingen känner till hans saker bättre.
Jag tänker försöka skära bort några tunnare strån.
Skalpell.
Tack.
Såja. Syster?
- Ingen förändring. -Analysera det där direkt.
Blodtrycket sjunker, pulsen också.
Det var det jag var rädd för. Hon försämras.
Ge fem milligram atropin. Herregud!
Kom igen.
Där är hon.
Jag är ledsen. Jag vågar inte skära igen.
Då kan vi glömma att skära loss henne.
Dr Beckett, kan vi talas vid?
Ingen fara, jag får loss henne. När jag är i labbet...
Jag uppskattar allt ni gör,
men vi ska resa till jorden om en timme.
Jag följer inte med den här gången, om det är okej.
Om det inte var för dr Keller
skulle jag fortfarande ligga i en kammare, kanske för alltid.
Dr Kellers egen rapport är mycket tydlig.
Ert tillstånd är stabilt,
men ni har svåra skador på era inre organ.
Ni borde ligga i en säng, inte bedriva en medicinsk utredning.
Jag klarar mig.
Vid första tecknet på problem kliver jag åt sidan, jag lovar.
Ni är övertygad om att det rör Michael.
Tja, det är ju inte nässelfeber, eller hur?
Hur mår hon?
Organfunktionerna är stabila, fortfarande låg hjärnfunktion.
Vi lyckades ta blod- och vävnadsprover.
Då har vi lite jobb att göra.
Skickas han inte tillbaka?
Han är det närmaste en expert vi har.
- Det är inte helt enligt reglerna. -Vänj er inte vid det.
- Hur går det? -Långsamt
Men jag hittade nåt i Jennifers blodprov.
- Vad? -Lugn.
Det är nån okänd patogen, än så länge oidentifierad.
Jag kollar i databasen.
- Kan hon vara på väg att bli hybrid? -Nej, det tror jag inte.
Jag har sett många olika omvandlingsprocesser,
men inget som den här.
Det måste ha med Michael att göra.
Hon har inte varit bortom världen sen hon räddade oss.
Det var det jag tänkte på.
Men om det var där hon kom i kontakt med patogenen...
Då borde vi blivit utsatta för den också.
Ja, det är ju möjligt.
Jag behöver blodprov från alla som var på planeten
-inklusive dig, Rodney. -Underbart
Doktorn.
- Ja? -Ja?
- Ja. -Hon är vaken.
Tack.
Herregud.
Vad händer med mig?
Vi är inte helt säkra. Det verkar vara nån sorts kokong.
- Gör det ont? -Jag känner ingenting.
- Jag kan inte röra mig. -Okej, hör på.
Oroa dig inte, okej? Vi ska få ut dig.
- Vem mer är här? -Vad menar du? Det är ingen här.
Jag vill inte somna. Jag är rädd att jag inte vaknar.
- Jennifer? -Det är inte mitt fel.
Självklart inte. Det är en okänd organism.
- Va? -Carson hittade den i ditt blodprov.
Han ska komma på vad det är
och sen ska vi komma på hur vi ska döda den.
Min hand.
- Vad är det med den? -Det var där det startade.
- Jag såg det för ett par kvällar sen. - Varför sa du inget?
Jag tänkte köra en skanning. Jag vet inte.
Det spelar ingen roll. Vi ska fixa det här. Jag lovar.
Det verkar påverka hennes sinne.
Ja, hon påstår sig höra röster,
som om det är nån annan i rummet.
Hur snabbt växer den?
För tillfället dubblar den sin massa varannan timme.
Tack.
Det handlar inte om dr Keller längre.
Jag måste veta om det här kommer att bli ett hot mot basen.
- Definitivt, skulle jag säga. -Vad menar ni?
Översta Sheppard, Ronon, Rodney,
alla som var på M2S-445 har testats positiva.
Vad det än är, har de det allihop.
Nu arbetar vi under antagandet
att den okända patogenen fanns nånstans i det där labbet,
möjligen som en del av nåt av Michaels experiment.
När byggnaden förstördes, släpptes den ut.
Vi har varit tillbaka i en månad.
Om det skulle sprida sig till befolkningen,
-skulle den ha gjort det nu. -Jag vet.
Dr Beckett är nu ganska säker på att det inte smittar.
Varför är vi då isolerade?
Ni har sett vad som händer dr Keller.
- Jo, men det händer inte mig. -Inte ännu.
Det kan finnas ett antal slumpmässiga fysiska orsaker
till varför dr Keller drabbades, men det är ingen garanti
för att det inte kommer att hända nån av er.
Det kan handla om där. Det kan handla om timmar.
Till och med överste Carter har satts i karantän på Stargate Command.
Jag vet att det är svårt för er att hålla er utanför, överste,
men det är rätt beslut.
Under tiden, vad gör vi åt Keller?
Vi utvärderar fortfarande situationen.
Vi vet ännu inte hur patogenen orsakar de fysiska förändringarna,
men vi har lyckats slutföra analysen av provet som jag tog.
Det är en biopolymer i huvudsak, liknande en polysackarid,
men blandat med organometalliska föreningar.
För oss på gräsrotsnivå, tack.
Som materialet som en insekt eller ett skaldjur använder för att forma sitt skal.
Först är det mjukt och böjligt, sen blir det hårt och läderartat
och till slut blir det otroligt hårt,
beständigt mot värme, tryck och till och med strålning.
- Som skrovet på ett skepp. -Ja.
Vad menar ni?
Vi har alltid vetat att wraithskeppen var organiskt designade,
att de egentligen hade växt snarare än byggts.
Vi har bara aldrig sett det tidigare.
Menar ni att ett bikupeskepp växer inne i isoleringsrummet?
Det är faktiskt inte bara i isoleringsrummet längre.
Det syns inte på våra livsteckensdetektorer,
men när vi väl visste vad vi skulle leta efter
kalibrerade vi våra interna sensorer och lyckades hitta det.
Det har penetrerat väggarna och golven,
det konsumerar och konverterar materialet allt eftersom.
Hur långt har det spridit sig?
Det har gått ner tre våningar redan
och sitter fast på elsystemet.
Det suger åt sig kraft.
Det verkar ha accelererat dess tillväxt markant.
Hur stoppar vi det?
Det är det vi fortfarande måste komma på.
Vi kan stänga av strömmen. Det skulle sakta ner det hela.
Vad händer?
Marie, vad händer?
Vi har fått order om att evakuera byggnaden.
Jag är ledsen.
- Lämnade de henne bara där? -De hade nog inget val.
Carson letar i Michaels databas efter nåt som kan hjälpa oss.
Det var väl Zelenkas idé att stänga av elen?
Jag vet inte. Hurså?
Det är löjligt. Vi är fast i våra rum,
medan den nye killen följer råd från B-laget?
Vad är det, Rodney?
De antar att det har kommit åt elnätet
genom att sprida sig genom väggar och golv.
Tänk om det växer mot elektromagnetiska fält
som växter växer mot solen?
Det kommer att dra sig mot nästa möjliga kraftkälla.
Där.
En av stans huvudelledningar går under huset.
Stäng ner elen i den sektionen också.
Nej, det har vi redan gjort. Ledningen går rakt till nollpunktsmodulen.
Det är som en expressfil.
Vi har redan stängt ner resten av trafiken,
men den här rör fortfarande på sig.
För att stoppa den måste nollpunktsmodulen stängas
och hela stan blir då strömlös.
Jag visste inte att ni kunde så mycket om elförsörjningsnätet.
Det kan jag inte. Jag pratade med Rodney.
År det nåt problem?
Patogenen verkar ha en psykologisk effekt på värden.
Vi vet åtminstone att den kan påverka deras omdöme
troligen innan nåt fysiskt symptom visar sig.
Jo, men han har inte fel.
Om den när ledningen
kommer den ha tillgång till obegränsad kraft.
- Vad skulle hända då? -Tillväxten skulle öka exponentiellt.
Eftersom vi har stängt den här sektionen har vi inga sensorer här,
så vi kan bara veta hur långt den har nått genom visuell inspektion.
Okej, sätt ihop ett team.
Jag behöver svar, doktorn. Hur dödar vi det här?
Vi arbetar på ett genetiskt uppbyggt virus
som kanske kan förgöra patogenen som har infekterat dr Keller,
men det skulle inte eliminera själva biopolymeren.
Vad kan göra det då?
Just nu har jag ingen aning, mr Woolsey.
Huvudledningen går alltså bakom väggen här.
Vi kan komma åt den via den här panelen.
Sergeant, ta era män och sök igenom korridorerna runtom.
Titta efter allt som ser ovanligt ut.
- Ska vi? -Okej.
Jag går åt det här hållet.
- Håll radiokontakt. -Ja.
Jag har nog hittat nåt.
Rodney hade visst rätt.
- Oj. - Vad är det?
Den verkar ha fäst sig vid elledningen.
Jag kommer.
Jag ska kolla om jag kan avgöra hur mycket el den suger ut.
Seså, seså. Kom igen.
- År du okej? -Jag tror det.
- Jag visste inte att den kunde göra så. -Inte jag heller.
Det är mycket värre än vi trodde.
Det verkar vara en lätt hjärnskakning. Han repar sig.
Det var inte illa nog att den sakta tog över basen.
Attackerar den personer nu också? Vi måste få ett slut på det här.
Det blir inte lätt.
Den har redan sugit i sig en massa ström.
- Vi borde stänga av nollpunktsmodulen. -Det kanske inte räcker.
Vi kan få sitta här i mörkret i veckor medan den växer vidare.
Vi måste få ut Jennifer.
Jag vill rädda dr Keller lika mycket som ni,
-men vi har andra bekymmer nu. -Varför attackerades Radek?
Den såg honom som ett hot och agerade.
Det visar på intelligens,
men såvitt vi vet har den ingen egen hjärna.
Du menar att den använder hennes.
Den behöver henne för att planera, koordinera,
identifiera hot och ta itu med dem.
Det kan förklara varför hon hörde röster.
Organismen tar över en del av hjärnan
och skapar ett separat medvetande, som flera personligheter.
Varför skulle den annars ha en mänsklig värd?
Om vi separerar henne från huvudkroppen...
Då slår jag vad om att den blir lika livlös som en död trädstam.
Det här är viruset jag pratade om.
Det kallas för en fag
och borde rent teoretiskt kunna attackera och eliminera
patogenen som finns i Jennifers blodomlopp
och om jag har rätt så borde det kapa förbindelsen.
- Vad är haken? -Tja, det har aldrig testats.
Vi satte på strömmen helt kort för att ta en titt inuti byggnaden.
Det här är bottenvåningen, fem våningar under isoleringsrummet.
Som ni ser är den nästan helt täckt,
men om det här ska funka, måste nån gå
till dr Kellers säng och ge henne sprutan.
Vi kan närma oss med transportören, men...
Det är fortfarande ett gatlopp på 50 meter kvar.
Efter det som hände dr Zelenka...
- Ni förstår mitt dilemma. -Ja.
Va?
Om dr Keller verkligen är nyckelfiguren, finns det ett enklare sätt.
Vi behöver bara ett par välriktade skott mot isoleringsrummet.
Vänta lite, pratar ni om drönare?
Ska vi skjuta drönare mot en av våra egna?
Jag kom inte till Atlantis
för att döda en av mina högre tjänstemän inom en vecka,
men mitt enda andra val är att riskera nån annans liv med en lösning
som inte ens har testats ännu.
Det är inte enligt regelboken.
Testa då. Jag har samma bakterie.
- Jag tar sprutan nu. -Nej, nej.
Jag gör det.
Fängsel?
Jag är ledsen, jag förväntar mig en häftig reaktion.
Underbart.
År du helt säker på det här?
Kom ihåg att formeln kommer från Michael,
så den skulle lika gärna...
Förvandla mig till en insekt? Det har jag varit med om förr.
Nej, jag tänkte säga att du kan dö.
- Ge mig sprutan nu. -Okej.
Det tar nog några minuter innan den börjar verka,
-så försök slappna av. -Okej, jag ska... Jag slappnar av.
Carson, är det sant
att Lorne och några andra börjar visa symptom?
- Jag är rädd för det. -Herregud.
Hurså? Har du själv märkt nåt?
Handflatorna är väldigt svettiga och munnen är torr.
Jag har hjärtklappning.
Inget ovanligt alltså.
- Hur mår du? -Jag känner inget.
Jag tror inte ens att...
Sheppard? Hördu, Doc.
- Fängslen var en bra idé. -Det funkar.
Vad är vår status?
Sjukavdelningen och några andra viktiga system
går nu på nödgeneratorerna.
- Vi är redo. -Okej, dra ur sladden.
Herregud, hur länge ska det hålla på?
Jag är ledsen, Rodney. Jag vet inte.
Doc.
Hans hjärta stannade. Syrgas. Vi behöver akutvagnen!
Förbered intubering. Ett, två, tre.
Ett, två, tre. Ett, två, tre.
Kom igen. Ett, två, tre. Ett, två, tre.
Han är tillbaka.
Hur gick det för mig?
- År ni säker på att det funkade? -Blodtestet är negativt.
Såvitt jag ser är den okända patogenen eliminerad.
Bra jobbat.
Nu måste nån gå in i isoleringsrummet.
- Jag går. -Jag går.
Jag antar att man inte behöver vara medicinskt kunnig för att ge sprutan.
Inte direkt. Det är en enkel injektion.
Dåså, med tanke på hur ni mår, är inte ni mitt förstaval.
Det är därför jag gör det.
Han litar inte på oss, vi är fortfarande infekterade.
Det kanske inte är nåt negativt.
När överste Sheppard infekterades med Iratus insekts-DNA
kunde han gå rakt in i boet utan att bli attackerad.
Tror ni att nån som är infekterad
-har större chans att klara sig dit? -Det är möjligt.
- Okej, jag är med. -Bryt strömmen till transportören.
- Hur ser det ut? - Inte så bra.
Det är överallt.
Reagerar det på er närvaro på nåt sätt?
Inte direkt.
Okej, var försiktig.
- Vad hände? -Det funkade.
De skickade Ronon för att ge henne sprutan.
- När? -Han kom precis dit.
Jag är inne på högtalarsystemet.
Honan, hur ligger du till?
Det börjar bli svårare att röra sig. Det finns för mycket.
Gör inga hastiga rörelser eller hotfulla gester.
Det ska jag komma ihåg.
Okej, det var det.
Jag kommer nog inte längre. Korridoren är helt blockerad.
Vad vill ni att jag ska göra?
Skit samma, jag gör ett hål.
Honan, Vänta! Enda skälet till att du kam sa” här långt
är för att den känner av patogenen i ditt blod.
Den tror att du är en vän.
- Om du börjar skjuta... -Har nån en bättre idé?
Vad gör du?
Om jag har rätt, kommer det att gå helt fel nu.
- Det går inte. Vi är i karantän. -Jag är botad, eller hur?
Det finns ingen annan väg fram.
Så snart ni börjar skjuta, måste ni röra er fort.
Tack för rådet.
Ronon?
Ronon, hur går det?
- Ronon, svara! -Herregud.
- Vad hände? -Vi förlorade kontakten.
Sätt på strömmen igen. Öppna en linje till isoleringen.
- Va? Varför? -Gör det bara.
Okej, du har en linje.
Dr Keller, det här är överste Sheppard. Hör du mig?
Jag hör dig, överste, men jag är inte dr Keller längre.
Vem är du då?
Jag har ingen benämning ännu. Jag får en när jag är färdig.
- Vad hände med Ronan? -inkräktaren.7?
Han lever, för tillfället.
Han är oskadliggjord. Jag känner pulsen. Den är svag.
Det skulle räcka med ett lätt tryck.
Men det vill du inte, för han är ju som du, eller hur?
Se till att hon pratar på.
- Vart ska ni? -Jag ska avsluta det här.
Jennifer, det är Carson.
Dr Beckett, jag har redan berättat att jag inte är Jennifer Keller längre.
Du är rösten som hon hörde, delen av hjärnan som togs över.
Ni kan inte stoppa mig. Jag ska bli det som jag var ämnad att bli.
Översta Sheppard laddar upp en hoppare.
Ge mig en säker linje.
- Vad gör ni? -Jag tar en genväg.
Jag hann inte fylla i alla blanketter.
Jag ser det nu.
Det växer överallt.
Det här kan göra ont.
Översta Sheppard, rapportera.
Översta Sheppard?
Översta Sheppard, hur går det?
Övers te Sheppard.
Jag har mått bättre.
Vad hände?
Kom och hämta oss.
- Hur mår Ronon? -Struphuvudet är skadat.
Han kommer inte att kunna prata på flera där.
Undrar om nån kommer att märka det.
Översta Sheppard, titta vem som har kommit ut ur isoleringen.
- Skönt att se dig, Doc. -Hur mår du?
- Det gör bara ont när jag andas. -Det känns hemskt.
Mitt tillfrisknande verkar bli enklare än ditt.
Det gör inget. Jag har två läkare som ser efter mig nu.
Tyvärr inte. Jag ska åka i eftermiddag.
Om det inte sker nån stor kris den närmaste timmen.
Det skulle inte förvåna mig.
Se till att hålla dig på mattan
så ses vi snart.
- Lycka till, Carson. -Tack, John.
Välkommen tillbaka, dr Keller. Och dr Beckett,
-tack så mycket. -Ingen orsak, mr Woolsey.
Innan jag kom hit
pratade jag med mina chefer på jorden.
De gick igenom min preliminära rapport.
- Vad sa ni åt dem? - Sanningen.
Att jag under mina första tre där som kommendör
har brutit mot halvdussinet grundläggande säkerhetsföreskrifter.
Så många?
Jag lät Beckett göra utredningen trots hans tillstånd
och att han rent tekniskt inte längre deltar i den här expeditionen.
Jag skickade Ronon att leverera ett motgift trots att han var infekterad.
Jag komprometterade basens säkerhet
för att rädda nån som kanske var bortom vår hjälp.
Men det var hon inte och vi fick ut henne.
Hade ni följt reglerna hade hon varit död nu.
IOA verkar hålla med er.
De tänker tydligen låta allt bero.
Vad är problemet då?
Reglerna ska följas, överste.
Om jag inte litar på dem,
då tror jag inte att jag kan göra det här jobbet.
Välkommen till Pegasusgalaxen.
Översättning: Ann-Catrin Henriksson, DDS